Bellerophon er mere end blot et skib, det er menneskeheden sidste chance-
-for at tæmme universet. Paul Museveni - far til Drago Museveni, CY 8401.
-Status, Tyr? -To ogamiskibe på vej.
Interessant, et planlagt angreb på vej hjem fra et fredsmøde.
-Bevæger vi os ikke skjult rundt? -Hvad med vores sikkerhed?
Vi må tale med den, der har lækket vores rejseplan.
-Hvis vi overlever, ja. -Det må vi ordne senere.
Uanset hvem det er, skal de betale for en ny slipstreammotor.
Prøver vi at bruge den, får de en flot fyrværkeriforestilling.
-Hvorfor går den altid i stykker? -Se på skærmen, Dylan.
Lyt til mig, han er skør, han vil slå os alle ihjel.
-Identificer. -Sporer sendingen.
Du må gøre noget. Vi kan hjælpe dig.
Ogami må angribe dem også. Kan vi skabe kontakt?
-Skibet er en eneste stor motor. -Hun har god smag i fjender.
Hvad er det?
Jeg tror, at vi får chancen for at spørge dem det.
Universet er farligt, men vi kæmper for at gøre det sikkert.
Jeg er Dylan Hunt, fra Andromeda Ascendant. Det her er vores eventyr.
-Hvad siger forbundet? -De kan ikke finde dem.
Gennemsøg hele systemet. Brug alt du har.
Jeg har fundet noget. Spor af energi fra våben der er blevet affyret.
-Nogle spor efter Maru? -Intet peger på at hun er væk.
De kom for tidligt og kæmpede mod nogle skurke. Så jeg tænker...
-Hvor er besætningen? -Hvor er mit skib?
Hvad laver I? De reddede os.
-Jeg sørger for at vi forstår hinanden. -Hvis forhandlingerne bryder sammen.
Skibet virker bekendt. Der er noget...
Indmaden ligner den ydre skal.
Det kan være menneskeligt, måske endda fra jorden.
Jorden er et ødeland.
Hør efter! Vi vil ikke have problemer, så skab ikke nogle.
- Afvent vores kontaktgruppe. -Hvad gør vi nu, frøken Våbenløs?
Slip dem ind. Nu gør vi hvad fremmede gør i disse situationer.
Siger at vi kommer i fred og beder dem føre os til deres leder.
-Nadya Ratmansky fra Bellerophon. -Dylan Hunt fra Andromeda.
Sagde du Bellerophon? Ingen har set det skib i 3 000 år.
Undskyld, vi har været alene i lang tid, vi har lært at være forsigtige.
Følg med mig.
-Tak. Vi fik jeres SOS... -Umuligt, vi har ikke sendt noget.
-Selvfølgelig har I det... -Vi har ikke sendt noget!
-Hvem angreb jer? Vi må vide det. -Ogami, hedder de. De er pirater.
-Jeg må tale med kaptajnen. -Det kan ikke lade sig gøre.
Før kaptajn Hunt til broen.
Javel.
-Vent her. -Denne vej.
Bellerophon? Fantastisk.
Missionen var at indsamle oplysninger om civilisationer i det ydre rum.
Og tage dem med hjem til jorden.
Vi har ikke brændstof til at flyve hjem, men vi kan stadig kæmpe.
Jeg er interesseret i ogamis infanteritaktik.
I klarer det ellers fint.
Tak, men det er spild af ilt. Ilt som vi snart løber tør for.
-De er om bord. -De går om bord på dæk C.
Vær forsigtige, de er brutale og hensynsløse.
-Finesse er ikke deres stærke side? -De har også dårlige bordmanerer.
-Hvad vil de have? -Alt de kan få.
Mød os på den anden side, vi ses i korridor 12. - Følg med, Kemp!
-Lad mig hente min besætning. -Det her er mit skib.
Bliv her, og kom ikke i vejen.
-Nadya?! -Nej, det er mig.
-Ilttyven. -Næste gang jeg beder dig om at blive-
-beder du mig om at skride. -Forstået. Gå!
-Gode gud, hvad er hun? -Et krigsskib. Hun surmuler lidt.
-Jeg har det snart. - Søger adgang til ogamiskib.
- Ogamisystem er oppe. -Nu ligner det noget!
-Ogamiskibet er væk. -Ogamiskibet er væk.
Ogami er blevet neutraliseret.
De ogami der er tilbage vil ødelægge jeres skib hvis de ikke kan erobre det.
Jeg skylder dig en tjeneste. Pas på!
Ikke længere.
Lad os dele os op og tage de sidste.
Jeg hader ogami.
Alle fjender er neutraliseret. Reddere til dæk C.
Før os til den røde kæmpes ydre korona. Vi skal tanke op.
I reddede mit liv. Vores liv.
-Vi giver jer, hvad I vil have. -Vores skib skal repareres.
-Ingeniøren har brug for hjælp. -Det er en aftale.
Endnu en kamp med dødelig udgang, hvor mange flere kan vi klare?
Der er vragdele fra ogamiskibet og Maru. Ingen tegn efter Dylan.
-Kan han have vendt om? -Så havde vi nok stødt på ham.
-Maru er nok blevet ødelagt. -Jeg håbede på bedre nyheder.
Vi ved ikke om Maru er blevet ødelagt. Det er en god nyhed.
Vi kan finde dem, det er jeg sikker på.
-Underligt... -Flere informationer, tak.
Et ionspor leder ud af systemet. Det kan være Maru men vi ved det ikke.
-Længere ude kan man live fanget. -Måske havde de ikke et valg.
Det har vi heller ikke. Send fartøjer ud i normalt søgemønster.
Maru er her, og besætningen også.
Jeres skib er...interessant.
Hvis du vil sige, at det er et vrag, har du ret.
-Men det betyder meget for mig. -Hvad er det, vi skal lave?
-Slipstreammotoren. -Hvad er det?
En motor der kan flyve hurtigere end lysets hastighed men alligevel ikke.
Vi åbner et hul i rumtiden og flyver på strengene til der, hvor vi vil hen.
Og når I flyver på disse strenge ældes i så normalt?
Vi kan pendle mellem Mælkevejen og M31 og nå hjem til aftensmaden.
-Det kan vi ikke. -Det er derfor alle troede I var døde.
Ingen har set jer i flere århundreder.
I må være så langt ude at skibe flyver forbi og tror, I er et vrag.
Misforstå mig ikke, de laver ikke skibe som jeres længere.
Hvis man ikke tæller tidsdilatationen og at motoren sluger brændstof med.
Ogamistriden tog alle vores reserver, det sker tit.
Præcis. Hatten af til jer, der holder hende flyvende.
-I vil måske se jorden en dag. -Jeg har glemt hvordan det ser ud.
Man kan ikke gå glip af den. Stor, blå, æggeformet.
New Jersey lugter lidt underligt.
Fanget i begivenhedshorisonten omkring et sort hul i 300 år...
Helt utroligt! Som noget fra en science fiction-roman.
Jeg kæmpede mod 10 000 skibe, og et øjeblik efter var der gået 300 år.
Da du opdagede, at din civilisation var brudt sammen genskabte du den.
Sådan noget lignende.
-Utroligt at du ikke er blevet skør. -Det siger min indre stemme også.
Jeg mener, at mental sundhed er overvurderet. Jeg har gået i flere år-
-uden at se en anden sjæl, udover min egen besætning.
Og de væsener jeg ser vil alligevel være døde om nogle måneder.
Jeg har set nogle majestætiske, utrolige og fantastiske ting.
Jeg holder fast i det, jeg har inden i mig. Håbet, min ven.
Jeg søger hele universets drømme.
-Synes du, at jeg er skør? -Nej.
Jeg er faktisk jaloux.
Du og jeg er skåret af det samme stof.
Vi har en mission, et mål, en pligt. En chance for at blive noget stort.
Uden det ville vi være galninge.
Så forstår du, hvorfor jeg må tilbage til mit skib.
-Hvad er det, du siger? -Slipstreammotoren er kaput.
Uden Andromeda kommer vi ingen steder. Jeg har sendt et SOS.
Du ved, at det ikke hjælper, det tager 100 år for det at nå Andromeda.
Sublysmotoren virker, vi kan færdes gennem rummet. Tager vi af sted...
Når vi frem i tide til at møde Bekas tip-tip-tip-oldebarn.
-Hvor langt ude er vi? -Vi har forladt stjernekortet.
Vi er ikke ude i intetheden, men vi kan se den herfra.
Jeg har tænkt på en anden mulighed. Jeg tager jer til nærmeste solsystem.
Med vores hastighed tager det kun tre måneder, fra vores perspektiv.
Med maxhastighed er det 57 år i resten af universet.
57 år... Det må være noget på skibet, der kan hjælpe os.
Jeg beklager, at situationen er umulig, men I må gerne blive.
57 år, Harper. 57 år.
-Se det som en lang ferie. -Ikke sjovt. Andromeda leder efter os.
Vi kan ikke bare vente på dem.
Underligt at Metis ikke har fundet noget der kan hjælpe os i 3 000 år.
Bellerophons motor er et rigtigt monster.
Man kan ikke andet end respektere den.
Alt om bord kastes omkuld når vi begynder at accelerere.
Det bliver lidt som at ride på en vild hest der slår bagud.
Hvis man ikke spænder sig fast, ryger man på halen.
Jeg har svært ved at tro, at du ikke lander på fødderne.
Jeg har oplevet fantastiske ting. Mikrobekolonier så store som månen.
De kunne kommunikere med laserfyr.
Hele civilisationer der lever i tomrummet mellem stjernerne.
Men du...
Sammenlignet er de blot hydrogen og stjernestøv.
Jeg er ikke unik. Jeg er skibets avatar, der er andre som jeg.
Som dig? Det har jeg svært ved at tro på.
Jeg forstår ikke, hvordan Dylan får gjort noget med dig om bord.
Vi forstår hinanden.
Han lader ikke til at forstå sin situation her.
Han vil fuldføre sin mission. Du, om nogen, vil forstå det.
Dylan giver ikke op før han er tilbage på sit skib.
Og det kan ikke betale sig at stå i vejen for ham.
Se det som en advarsel. Dylan er en fantastisk mand.
Han ved, hvad han har og hvad han ikke har og få det bedste ud af det.
Men han er ikke ufejlbarlig.
Sidst verden gik ham forbi gik civilisationen under.
-Han er bange for at det sker igen. -Men det vil være værre.
Fordi han vil vide, hvad der sker omkring ham - uden ham.
Det ville opsluge ham. Jeg kan lide Dylan, jeg vil gerne hjælpe ham.
Men dårlig kampmoral kan blive dødbringende på dette skib.
Min besætning, mit skib og min mission må komme først.
Vi er i interstellarrummet. Jeg finder spor af ioner.
Så langt ude er det næsten umuligt at finde et slipstreampunkt.
-Vi sidder fast i mudderet. -Med lidt held og gode færdigheder...
...kan vi måske åbne en portal.
-Lyder som noget for Harper. -Synd at han ikke er her.
-Kan vi gøre det her? -Ja, vi kan.
Lad os prøve igen.
Nej, sluk for den.
-Hvordan ved du, at den ikke virker? -Hørte du lyden i motorrummet?
-Nej... -Derfor ved jeg at den ikke virker.
-Så du er fra Boston? -Ja, født og knapt opvokset.
Jeg var i Boston aftenen før vi tog af sted. Så en baseballkamp på Fenway.
En baseballkamp på Fenway...
Sidst jeg var på Fenway så jeg Drago-Kazov korsfæste en fyr.
Hvad? Hvad taler du om?
-Ingenting. -Fortæl, hvad der er sket med jorden.
-Jeg tror ikke, at du... -Fortæl mig det!
De seneste 300 år har været sure. For jorden har de været ekstra sure.
Først kom krigen, hvor mange døde.
Så kom magog. De spiste alle der bevægede sig og plantede æg i resten.
De gør det med deres tænder. Og ungerne spiser sig ud af en levende.
Så kom nietzscheanerne, Drago-Kazov. De har styret alt siden.
-Vi må hjem og slås. -Vi er først fremme om 1 000 år.
-Ikke hvis slipstreammotoren virker. -Nej, men...
Jeg vil hjem.
-Du hørte mig, vi er færdige her. -Nej, det er vi ikke.
Forlad min bro.
Forstår du det ikke? Din mission er forbi.
Vi har intet hjem at vende tilbage til. Ingen går op i, hvad vi har set.
Og du vil fortsætte med at vandre mellem stjernerne med os som fanger.
-Du har ikke givet os et valg. -Jo, de valg I allerede har truffet.
En gud, en kaptajn. Træd af.
-Vi må tale sammen. -Ja, det må vi.
-Jeg har en mulig løsning. -Hvis I kan lave motoren, så sig til.
Desværre. Men jeg kan spare jer for 57 år.
Tænd for skærmen.
Denne planet ligger langt ude i solsystemet.
Stabil nok til jer, hvis I vil blive der.
Sidde og vente på at blive reddet? Det er ikke min stil.
-Jeg tilbyder jer blot muligheden. -Det er en livstidsdom.
Jeg vil foretrække at I bliver.
Vi har talt mål og vanvid. Nu skal jeg risikere mit liv for hvad?
-En rejse i tomrummet. -Det tomrum...
Jeg har set flere undere og rædsler mellem stjernerne end omkring dem.
Denne mission er en livstidsrejse. Mange livstider.
-Du vil fortryde dit valg uanset hvad. -Jeg ved, hvad det vil sige.
Tro mig.
-Er det så slemt at blive? -Ja.
Jeg ved, at det er surt, men det er pokkers koldt derned. Minuskelvin.
Jeg stemmer for at vi bliver her, hvor der er varmt.
Jeg er enig med Harper. På Andromeda er jeg en normal avatar.
Her er jeg unik. Og jeg vil se, hvad der findes derude. Men du bestemmer.
Metis er en utrolig mand, men du er min kaptajn.
Jeg forstår ikke, hvorfor I diskuterer det her når svaret giver sig selv.
Vi kan ikke se, at det giver sig selv.
Der er en måde, du vil mislykkes i din jagt på at genskabe civilisationen.
Bliv om bord. Uanset hvor skræmmende en planet kan virke-
-er sandheden at du kaster dig ud i fare hver gang chancen viser sig.
-Fare er din ting. -Og det er gået godt for dig.
Følger du med Metis vil årene gå. Historien bliver skrevet uden dig.
Men bliver du og håber på at blive reddet har du i det mindste en chance.
Det her er en privat samtale.
Forstået. Men før I bestemmer jer, er der en ting, I bør vide.
Jeg tror, vi kan reparere jeres skib og få jer hjem.
Det har vi altid kunnet. Der er kun en hage.
-Det er der altid. -Kaptajn Metis ville være imod det.
Hvis I vil hjem må I hjælpe os med at overtage Bellerophon.
-Du taler om mytteri. -Ja, det gør jeg.
Indstil antimateriekredsløbet for at åbne en portal.
Hvad laver vi?
-Sker der noget? -Nej, du må gøre kredsløbet færdigt.
-Hvad med nu? -Stadig ingenting.
Der var noget.
Det er prisen for at lade Harper lave mig om.
-Jeg prøver Harpers hjælpefiler igen. -Det lyder som en modsigelse.
Indstil antimateriekredsløbet. Harpers hjælpefil nummer 32.
Først fører man den sekundære forbikobling til den bageste rør.
-Men pas på, den er strømførende. -Og det siger du nu?
I har planlagt dette længe. Beskeden var ikke til os.
Jeg talte med Kemp på den interne radio. Signalet må være lækket ud.
Fortæl mig, hvad det handlede om.
Vi er fanger her. Metis er besat af sin mission.
-Vi skulle være vendt tilbage. -Så i vil begå mytteri?
Det er ikke en anden måde.
I er lige så meget fanger som vi er. Tænk på det, før I bestemmer jer.
-Jeg kan gå til Metis med det her. -Som sagt, vi har teknologien.
Teknologi som Metis ikke vil give jer. Vi tager kontrol, laver jeres skib-
-og flyver jer herfra.
Universet er et fantastisk sted.
-Men der er ting, jeg savner. -Som f.eks?
Solnedgang i Kampala, duften af eukalyptus-
-en saxofonsolo der går direkte i hjertet.
Og en smuk kvindes selskab.
Teknisk set er jeg en androide.
Petitesse. Jeg har aldrig mødt nogen der føles mere ægte.
Smart, stærk og smuk.
Hvis jeg var en kvinde som dig, ville jeg kunne gøre så meget.
Men du er ikke en kvinde.
Prøver du at forføre mig, kaptajn Metis?
Hvis jeg husker ret, var det dig selv, der inviterede dig ind.
-Ved Dylan det her? -Jeg bestemmer over min fritid.
Jeg må tilstå, at jeg er glad for at kaptajnen bestemte sig for at blive.
-Det er jeg også. -For hans skyld? Eller din?
Petitesse.
Bevægelsesdetektoren er deaktiveret.
Tryksensoren er på et andet kredsløb. Med lidt held er mønstret tilfældigt.
Vi må tage finde ud af, hvad der findes derinde.
Stemmeidentificering: Metis, Fehdman, kaptajn. United-Earth Joint Service.
-Utroligt! Metis har et slip-skib. -Beskadiget, men det kan laves.
Da han indså, hvad den kunne gøre, gemte han den for at anvende det.
Han løj for os, han havde det hele tiden.
Han ville ikke have at besætningen skulle flyve hjem i det.
Vi kan ikke sætte motoren i Bellerophon - det vil være som en raket på et æsel.
-Hvad ville han bruge det til? -Nadya fortalte sandheden.
-Kan vi lave Maru med det? -Vi skal bare bruge materielinsen.
Men for at få den må vi hjælpe Nadya, så bliver der mytteri eller ikke?
Begge dele. Jeg vil hilse på kaptajn Metis.
-Hvad foregår der? -Din besætning gør mytteri.
Nadya kunne ikke vente...
-Er du også en del af det? -Hvornår ville du...
Hvornår ville du fortælle mig om din slipfighter?
-Jeg værdsætter ikke dit toneleje. -Du løj. Du los som om du hjalp.
Du kender vel forskel på en løgn og at beskytte fortrolig information?
Giver du os det, vi behøver, kan vi hjælpe dig.
De har overtaget maskinrummet og dæk A-K. Bestem dig.
Det er lidt meget støj her, hvad foregår der?
Hvad sker der? Vi er ikke på Metis side, vi vil også væk herfra.
Den risiko kan vi ikke løbe. Slap af, det er ikke forbi.
-Kan du høre det her, Rommie? -Ja.
-Tak for hjælpen. -Selv tak.
Jeg prøvede at advare jer.
Vi kan tage hjem. Ikke om flere århundreder, men nu.
Vi har en mission.
Det er nok!
Det er nok.
Op mod væggen.
Jeg så dig bruge tiden mellem Algol og Tyfon med at læse!
Hvad var det? Den guddommelige komedie?
Hvor satte Dante dem, dem der forrådte deres leder? I helvedets niende kreds!
-"Vi indkvarterede dem i tidevandet"... -Nej, Metis.
-Det er min pligt at vise retfærdighed. -Ja, og jeg tror at du er retfærdig.
-Derfor lader du Nadya følge med mig. -Jeg må statuere et eksempel.
Hvis jeg bare lader hende gå...
...mister jeg halvdelen af besætningen.
Men missionen vil fortsætte. Det ved jeg.
For jeg gik fra et skib med 4 000 til en besætning på seks.
Vi kan forandre universet sammen.
Fra en galning til en anden.
Jeg føler mig som en idiot.
-Jeg må spørge. Det du sagde i går... -Var det sandt?
Ja.
At være her på dit skib, uden Dylan, fik mig til at føle mig unik.
Du kan blive her.
De kan skabe en ny androide til Andromeda og du kan rejse med mig.
Nej, jeg hører hjemme med Dylan.
Jeg er hans...skib.
Så er det farvel.
For nu.
Androider holder længe. Så når du kommer hjem om tusind år-
-vil jeg være der og tage imod dig.
Så vil jeg blot sige...
...at dette må række i de næste tusind år.
Jeg begynder at tælle ned fra tusind.
-Hun vil ikke se jorden i tusind år. -Hvis hun kommer tilbage.
Den jord, hun vender tilbage til, kan blive det paradis den en gang var.
-Det må vi håbe. -Hvad sker der med os?
-Vi flyver jeg derhen I vil. -Og I må gerne blive.
-Vi har en slipstream-begivenhed. -Sig ikke, at det er ogami.
Nej, det er mig.
Andromeda har fundet os.
Tænker du på kaptajn Metis?
På en måde.
Jeg må indrømme, at jeg var lidt jaloux på ham.
Mener du det?
Jeg har været soldat hele livet.
Fulgt ordrer og kæmpet mens andre udforskede universet.
Jeg så ned på dem, jeg syntes at deres job var ubetydelige.
Men efter at have været med Metis...
...og hørt om alt det, han har set og gjort...
-Nu ved du, hvad du er gået glip af. -Præcis.
Ved du hvad, Rommie?
Når vi endelig har bygget vores slot og slået alle dragerne ihjel...
...kan vi vel vælge den mest afsidesliggende stjerne derude-
-og se hvad vi finder derude.
Dig og mig.
Det er en aftale.
Fint.